- Ryger du stadig? - Nej, jeg er ved at blive gammel.
- Her. - Vil du have din taske?
Har du fået bil?
Nej, jeg har lånt den.
- Hvad er det? - Ikke noget.
Hvor er det koldt.
Ja.
- Hvad sker der? - Jeg har ondt i håndleddet.
Du er også ved at blive gammel.
- Se lige, om der er plads. - Det er der.
Stands! Hvad laver du?
FORTIDEN
- Ved pigerne, at jeg er kommet? - Nej.
- Har du ikke fortalt dem det? - Jeg var bange for, du sprang fra igen.
Sæt den i fjerde.
Nu er jeg her, så fortæl dem det.
- Jeg vil gerne se dem. - Vi skal hen og se dem nu.
- Hvorhenne? - Vi henter Lucie, og så tager vi hjem.
- Har du ikke bestilt et hotelværelse? - Nej.
- Det var ellers meningen. - Jeg var ikke sikker på, du kom.
- Hvad mener du med det? - Det var jeg bare ikke.
Sidste gang blev jeg forhindret.
- To dage før jeg skulle af sted... - Glem det.
- Vi har ikke tid til dine forklaringer. - Fordi jeg måtte aflyse en enkelt gang?
Der er masser af grunde.
- Pigerne vil gerne have, du kommer hjem. - Jeg vil ikke være til ulejlighed.
Det er du overhovedet ikke.
Du skal alligevel hente din kuffert, når de kommer med den.
Så kan du også få tørt tøj på.
Jeg var nødt til at køre, så du ikke fik en bøde.
- Hvad så? - Hun er gået.
- Vidste hun, du ville hente hende? - Kør bare.
Du var sent på den, så måske er hun taget hjem selv.
Det er sket før. I går kom hun hjem klokken elleve.
- Sådan er de i den alder. Det er normalt. - Nej, det er ikke normalt.
Hvad er der med hende?
Hun har plaget livet af mig i to måneder.
Kunne du ikke tale med hende?
- Prøve at finde ud af, hvad der er galt? - Hvis hun stadig kan huske mig...
- Hun holder rigtig meget af dig. - Stadigvæk?
- Hvad laver du? Vi skal til højre. - Jeg var lidt uopmærksom.
- Man skulle tro, du havde glemt det hele. - Jeg tænkte på noget andet.
Marie-Anne, du skal ikke lade det her ligge i bilen. Det er for usikkert.
Jeg råber, hvis du bliver ved. Av! Det gør ondt!
- Er Lucie kommet hjem? - Nej.
Hiv nu!
Ja, sådan!
Hiv så til.
Nu har du ødelagt det hele, Fouad.
- Du skal trække til. - Jeg kan ikke, det gør ondt i hånden.
Nej, ikke sådan. Den skal først på i den ene ende, og så den anden.
Nu jeg skal vise jer det. Den her side...
...skal sættes på sådan her. Sådan.
Den er helt tør.
Vi skal bruge noget olie. Ved du, hvor der er noget?
Den plejede at stå i et skab i skuret.
- Ahmad? - Ja.
Léa, min skat. Har du det godt?
Hvor er du blevet stor, putte.
Goddag, hr...
Din ven ignorerer mig. Hvad hedder han?
Han hedder Fouad.
Dav, Fouad. Hvordan går det?
Kom ind, Ahmad. Og Fouad, kom og hent dine ting på værelset nu.
Den var ikke i skuret.
Så må I have flyttet den, mens jeg var væk.
Der er noget i min fars bil.
Hvor er den reol, der stod der? Den gamle træreol.
- Den har vi fjernet. - Nå? Jeg havde ellers bøger i den.
Jeg har stillet alle dine ting i skuret. Fouad, bær dine sager ovenpå.
Jeg vil ikke være deroppe.
- Jeg vil ikke være deroppe. - Gør nu bare, som jeg har sagt.
Pas på malingen.
Var den gamle farve ikke pænere?
Jeg er ikke færdig. Jeg måtte holde op på grund af håndleddet.
Du kunne have ladet mig gøre det, mens jeg er her.
Så havde jeg haft noget at rive i.
Sagde du ikke, du ville bo på hotel?
Lad mig.
- Av! Det gør ondt. - Undskyld.
Det er fint nu, tak.
- Her er nøglerne. - Tak.
Jeg har lagt tøj til dig ovenpå. Gå op og skift, inden du bliver kold.
Hvad laver du her?
Kom nu...
Du sover ovenpå, og Lucie sover hernede.
Lucie, vær sød at ringe tilbage. Jeg har en overraskelse til dig.
Det er kun, mens Ahmad er her.
Skynd dig nu lidt, ikke?
Det er bare for meget...
Er det din fars bil, der holder udenfor?
Ja.
- Bor du her? - Ja.
- Sammen med din far? - Ja.
Siden hvornår?
Siden efter sommerferien.
Du behøver ikke rede sengen. Gå ned og sov i din egen seng.
Det er bare for meget...
Først skal jeg op, og så skal jeg ned...
- Hvabehar? - Først skal jeg op, og så skal jeg ned.
Det må du undskylde.
- Hvad kommer du ned for? - Det sagde han, jeg skulle.
Du kan selv spørge ham skægaben.
De kan ikke sove dernede alle tre.
Bor du sammen med én?
Ja.
- Det har du ikke fortalt mig. - Hvad mener du? Jeg skrev det i mailen.
- Hvad for en mail? - Det ved jeg ikke. En af dem.
- Jeg har ikke modtaget nogen. - Hvorfor ville du så bo på hotel?
For ikke at være til ulejlighed.
- Men jeg har altså skrevet det. - Jeg har ikke modtaget noget.
Har du ikke tænkt over, hvorfor jeg bad dig komme og få bevilget skilsmisse?
Ved han, at jeg er her?
Ja.
Så går jeg.
Han kommer ikke, så længe du er her. Og hvis han vil komme, giver han besked.
Hvornår sendte du den mail?
Det ved jeg ikke.
- Den ligger nok stadig i din udbakke. - Det gør den vel.
Skal jeg vise dig den?
- Jeg bad dig bestille et hotelværelse. - Det gjorde jeg sidst, men du kom ikke.
- Jeg blev nødt til at afbestille det. - Hvad kostede det dig?
Hvad tid skal jeg møde i domstolen i morgen?
Jeg troede, du blev for at tale med Lucie.
- Hvornår kommer hun? - Det ved jeg ikke.
Jeg kan mødes med hende i morgen.
Jeg håbede, du for en gangs skyld ville holde dit løfte.
- Jeg har ikke lovet noget. - Så må du meget undskylde.
Fouad, kan du ikke se dig for?
Tror I, jeg gør rent i fem timer, så I bare kan svine det hele til igen?
Fouad, se på mig, når jeg taler til dig! Se på mig, sagde jeg!
- Vi skulle hente den her. - Jeg er ligeglad... Kom her!
Kom så her! Kan du så komme her, Fouad!
- Jeg vil hjem! Slip mig! - Nu kan det være nok!
Kom så her, Fouad!
- Slip! - Rolig.
- Jeg vil hjem! - Jeg er træt af dig.
Hold op!
- Slip mig! Slip! - Prøv at se, hvad du har gjort!
- Det skider jeg på. - Hold så op!
- Kom her. Hold så op, Fouad! - Slip mig. Jeg vil hjem.
Vil du ikke nok holde op? Det må du undskylde.
Jeg er ligeglad. Slip mig så.
- Kom nu, Fouad... - Du er ikke min mor.
Skrub så af!
Nu kan det være nok. Så er det godt, Fouad!
- Lad mig være! - Nu holder du op!
Det er helt utroligt!
Luk op!
Jeg vil hjem!
- Gå nu bare. - Jeg ordner det her.
Lad mig gøre det. Du kan ikke med dit håndled.
- Hold op. Jeg klarer det. - Gå nu.
Ville du ikke gå?
Jeg venter her på Lucie. Så må vi se.
Gå nu.
Léa, hent lige mine sko udenfor.
Luk så op!
Skynd dig.
Luk op! Jeg tager hjem alligevel!
Luk døren op!
- Du holder øje med dem, ikke? - Bare rolig.
Luk op!
- Tak. - Luk så op!
Jeg smadrer døren. Og så løber jeg væk.
Luk op!
- Luk op! - Fouad... Hold nu op, Fouad.
Gå væk fra døren, så lukker jeg op.
Hvad er der i vejen?
Hvor skal du hen?
- Vent... Hold op. - Slip mig!
- Jeg skal nok slippe. - Slip mig!
Men først skal du fortælle mig, hvor du vil tage hen.
Slap af. Fouad... Hvad laver du?
- Hvor vil du tage hen? - Jeg vil væk.
- Hvorhen? - Hjem til mig selv!
Hvor er det?
- I Paris. Der er for langt. - Hold kæft! Bland dig udenom!
Sådan taler vi ikke her! Er du med?
Gå ud, Léa. Jeg skal tale med ham.
Hvad er der galt, Fouad?
- Hvad er der? - Jeg vil væk.
Skal vi ringe hjem til dig?
Der er ikke nogen hjemme.
Hvorfor har du ikke lyst til at være her?
Er det, fordi hun skældte dig ud?
Du opførte dig jo ikke ordentligt.
Du spildte malingen. Du lavede ballade.
- Var det ikke dig, der spildte malingen? - Det er ikke det med malingen.
Hvad er det så?
Er det, fordi jeg er her?
Vil du gerne have, jeg skal gå min vej?
- Goddag. - Goddag.
Hvordan går det?
- Fint. - Flyet var forsinket.
- Er han kommet? - Ja.
Her.
- Hvor har du stillet den? - Lige der.
- Hvor? - Der.
Du skal ikke lade det ligge i bilen. Det er usikkert.
- Har du været ovre på hospitalet? - Ja.
- Hvordan har hun det? - Det er det samme.
- Har du ikke taget Fouad med? - Hvorfor?
Han ringede og bad mig hente ham. Han havde ikke lyst til at være der.
Jeg gav ham en skideballe. Dem begge.
- Jeg kommer og henter ham i aften. - Det er for meget at gøre ud af det.
- Det er første gang, han vil hentes. - Jeg har aldrig råbt sådan før.
Jeg har lovet ham det.
Det var forkert af mig. Vi bliver gode venner igen i aften.
Ring lige, hvis du kommer forbi i aften.
Majs, flotte majs!
- Hvad? - Flotte majs!
Fouad! Hold op med det, Fouad!
Her.
Giv ham den her. Forsigtig.
Her.
- Jeg vil ikke have den. - Du har skåret dig!
- Nej, jeg har ikke. - Jo, du har. Du bløder.
Ahmad! Han har skåret sig.
Går det bedre nu?
Lucie!
Ahmad?
Hvordan kunne du vide, det var mig?
- Jeg vidste, du kom i dag. - Søde, lille Lucie...
- Vil du have mere, Lucie? - Nej tak.
Vil du ikke? Jo, tag nu lidt.
Du får ikke en rigtig ghormeh sabzi igen foreløbig.
Medmindre vi får jer gift med to iranske mænd.
Og en iransk kone til dig, Fouad. Kunne du tænke dig det?
- Mere? - Nej tak.
Hvordan ser iranske piger ud?
Iranske piger?
De ligner faktisk mig. Men i en kvindelig udgave.
Sådan her.
- Var det noget? - Gør de altid sådan der?
- Har de også skæg? - Nej.
- Vil du med Ahmad til Iran? - Hvordan ser der ud?
- Kommer du altid så sent hjem? - Kun for at sove.
- Jeg har ikke andre steder at sove. - Hvorfor vil du ikke sove her?
Det er ligesom med dig. Du vil jo også hellere over til din ven i morgen.
Det her er ikke mit hjem.
Er din vens lejlighed det?
- Jeg føler mig ikke godt tilpas her. - Det gør jeg heller ikke.
Det er ikke det samme.
Det er svært for mig at være sammen med ham, der skal giftes med min eks.
Det er da klart.
- Er hun bare din eks? - Ja.
- Sludder. - Hvad?
I har levet sammen i årevis, og nu er hun bare din eks.
Alting er anderledes nu. Vi blev separeret.
Hjælper du mig ikke lige?
Du er stor nok til at forstå det.
- Og for stor til moralprædikener. - Jeg er her ikke for at præke.
Din mor bad mig tale med dig om, hvad der er i vejen med dig.
Jeg ved ikke, hvorfor hun tror, du vil fortælle mig det.
Hun ved udmærket godt, hvad der er med mig.
Jeg gider ikke se den nar, når jeg kommer hjem.
Lucie!
Kom lige.
Er han ikke sød?
Jeg kender ham ikke.
Hvorfor kalder du ham så en nar? Hvad har han gjort?
Han har ikke gjort noget.
Han har ikke noget at gøre her.
Din mor vil leve sammen med ham. Og hun må leve med hvem, hun vil.
Med hvem hun vil? Selv med en, der har en unge og en kone, der ligger i koma?
Fouads mor?
Og hvis hun giftede sig med en anden, ville det så være i orden?
Det ville være det samme.
Så er det ikke ham, der er problemet.
Det er tredje gang min mor skifter mand, siden jeg blev født.
Og det er det samme hver gang.
De kommer, bliver et par år, og så skrider de.
- Kan du ikke tale med hende? - Hvad skal jeg tale med hende om?
Få hende til at ombestemme sig.
Er I ikke gået i seng endnu? Nu skal du op og putte, Fouad.
- Bare to minutter til! - To minutter.
Hej.
Godnat.
Lucie...
Kan du sove hernede i nat? Fouad sover ovenpå sammen med Ahmad.
Jeg har gemt mad til dig, hvis du ikke allerede har spist.
Hold da op. Tak.
- Skal jeg varme det op? - Nej tak.
- Hvor har du krydderurterne fra? - Jeg var ude at handle med børnene.
- Du er stadig lige god til at lave mad. - Det er da altid noget.
Hvad tid skal vi være der i morgen?
Klokken ni.
Man spiser ikke ghormeh sabzi med gaffel.
Her.
- Har du talt med hende? - Ja.
- Hvad så? - Du kan vel tænke dig til det.
Hun bryder sig ikke om, at du vil giftes igen.
Hun er bange for, at I er sammen et stykke tid-
- og at han så forsvinder igen.
Fortæl hende, at ham her ikke forsvinder.
Jeg er ikke den, der kan få hende til at glæde sig over, at du skal giftes.
Jeg forlanger ikke, at hun skal glæde sig over det.
Jeg vil bare forstå, hvad hun er ude på.
At forhindre, at du bliver gift.
Jeg grinede også.
Prøv at få hende overbevist, inden du beslutter dig.
Jeg har besluttet mig.
- Fouad? - Ja.
- Hvis du ikke ligger godt, kan vi bytte. - Det er fint nok.
- Jeg skal tisse. - Så gør det. Gå bare...
Det er fint.
Har du også talt med hendes læge?
Nej, kun med sygeplejersken.
- Hvad sagde hun? - Om hvad?
Om de kradsemærker, hun har lavet på maven.
Det er sket efter mine sidste to besøg.
Måske har det ikke noget med besøgene at gøre.
- Måske er det ufrivillige bevægelser. - Ville det passe dig bedre?
Undskyld.
Hvordan kan du sige det?
Du kan ikke fyre hvad som helst af og så bare undskylde.
Hvad laver du her?
Det er helt mørkt. Jeg kan ikke gå ovenpå.
- Hvad skal du deroppe? - Jeg bad ham sove ovenpå med Ahmad.
Så kan pigerne sove sammen.
Måske vil han ikke sove med en fremmed.
- Hent dine ting. Vi går. - Jamen jeg er træt. Jeg vil gerne sove.
- Du bad mig om at hente dig. - Jeg vil blive her.
Du kan sove i min seng.
Kom.
- Lad det være, Ahmad. Vi kommer for sent. - Vasken er stoppet.
Det må vente. Vi skal være der klokken ni.
Fart på, børn.
Bvadr!
Ahmad!
- Hej. - Hej.
- Hej, børn. - Godmorgen.
- Samir... - Jeg har beskidte hænder. Beklager.
- Er den nu stoppet igen? - Jeg har ordnet det.
Jeg skal bare skrue det på igen.
Kan du ikke lige række mig teen?
- Vi kan køre dig i skole. - Det behøves ikke.
- Ahmad, vi har travlt. - Jeg er færdig.
Af sted, børn. Gør jeg klar.
- Det er utæt. - Det har altid været utæt.
Jeg har jo sagt, at pakningen skal skiftes.
Jeg skal nok ordne det.
Gå bare. Jeg ordner det.
Det er i orden.
- Har du fået noget at spise? - Nej, ikke endnu.
- Kan vi ses bagefter? - Hvad med skolen?
Jeg kommer nu.
Jeg pjækker.
- Hvad tid har du fri? - Klokken et.
- Leder du efter noget? - Nej.
Øjeblik.
Krig!
- Var det ikke Lucies skole? - Jo.
Afgang!
- Farvel, børn. - Farvel, Ahmad.
- Farvel, mor. - Farvel, skat.
- Farvel, mor. - Må jeg lige se engang...
Kommer du, Fouad?
Farvel med jer.
Hvordan mødte I hinanden?
På apoteket.
Han kom af og til og hentede medicin til sin kone.
- Hvad fejlede hun? - Hun havde en depression.
- Hvad er der? - Hvad mener du?
- Hvad skal det der betyde? - Hos os kalder vi det et smil.
Vi kalder det at gøre nar. Hvorfor er det sjovt?
- Savner du skænderierne, skat? - Er det sjovt, at hun er deprimeret?
Hold op, eller jeg stiger ud og tager hjem til Teheran.
- Bortset fra håret er alt som før. - Ingen skilsmisse. Surt...
- Skal jeg stige ud, eller hvad? - Hold op. Vi er sent på den.
Svar nu ærligt. Hvad synes du om ham?
Fortæl mig først, om du mener det alvorligt.
Ellers ville jeg ikke være gravid.
- Er det for sjov? - Nej.
Dette andragende vedrører kun de personlige forhold-
- da der ikke er børn af dette ægteskab.
Det er angivet, at fru Brisson afstår fra at anvende sin mands navn-
- og tager sit pigenavn igen.
Det fremgår, at fru Brisson beholder sin bolig på rue de Paris 20 i Sevran.
Skilsmissen bevilges den 19.10. 2012, altså datoen for denne afgørelse.
Undskyld.
- Er De rar at slukke den? - Undskyld.
De har hver især udtaget personlige ejendele-
- og De har delt indboet imellem Dem.
Begge parter har betalt skatter, og udgifter til skilsmissen deles ligeligt.
Dette skilsmissedokument fastsætter tydeligt følgerne af skilsmissen-
- og parterne skal nu bekræfte beslutningen.
- Er Deres beslutning endegyldig, frue? - Ja.
Og er Deres beslutning også endegyldig, hr?
Ja.
Jeg bevilger hermed skilsmisse ifølge artikel 230 i lovbogen.
Jeg godkender den vedlagte aftale-
- som føjes til afgørelsen, og jeg...
- De bliver nødt til at slukke den. - Undskyld.
Marie, det er mig.
De er kommet med kufferten. Den er ødelagt.
Jeg ved ikke, om der mangler noget, eller om jeg skal tage imod den.
Ring til mig.
- Er det okay? - Hvad, hvis der mangler noget?
- Har han ikke en forsikring? - Det ved jeg ikke.
Hvad gør vi? Tager De imod den, eller skal han selv hente den i lufthavnen?
Og en lille underskrift, tak.
Der...
- Er der noget galt? - Hvorfor?
- Det er bare Deres øjne. - Jeg er allergisk over for maling.
Få Dem et nyt job!
Lucie!
Hej.
Undskyld, hr. Går bussen til Tajrish herfra?
- Hvordan går det? - Hvad laver du her?
Dig hører man aldrig fra!
- Hvornår kom du? - I går.
- Uden at give besked. - Kan du kende hende?
- Hvor er hun blevet stor. Går det godt? - Ja.
- I har vel ikke spist frokost? - Hvorfor tror du, vi er kommet her?
Sikken smuk ung dame. Kan du huske, han kom med dig på cykel, da du var lille?
Det er ikke Léa. Det her er Lucie!
- Undskyld. - Du forveksler dem altid.
- Tag plads. - Hvor er Valeria?
- Din ven er her. - Hvem?
Ahmad?
- Hej, Valeria, hvordan går det? - Det er godt at se dig.
- Jeg har savnet dig. - Dav.
- Kan du huske Lucie? - Lille Lucie!
- Hun er ikke så lille mere. - Hvor er du blevet smuk.
- Er I to stadig sammen? - Ja.
Vi har noget tilfælles, der holder os sammen.
- I jeres alder? - Farven på vores flag.
- Sikke noget sludder. - Jeg hører ikke efter.
- Hvordan har din mor det? - Godt nok.
- Var du henne i retten? - Ja.
- Er det så slut? - Det var det i forvejen.
Kan du stadig godt lide ravioli?
Hvad er der galt?
Jeg synes faktisk ikke, at han er så slem.
Han må have det virkelig hårdt lige for tiden.
Tænk på, hvordan det er for ham med sin kone og en søn at tage sig af...
Hvordan kan hun gifte sig med en gift mand?
- Sagde du ikke, hans kone lå i koma? - Men hun er ikke død.
- Og måske dør hun ikke. - Det er hans problem.
Ved du, hvorfor hun ligger i koma?
Nej. Hvor skulle jeg vide det fra?
- Har min mor ikke sagt noget? - Nej.
Hun ville begå selvmord.
På grund af sin depression?
Lucie, hvad er der galt?
Se på mig. Kom, vi går ud og får lidt frisk luft.
- Hvad sker der? - Vi går udenfor.
Rejs dig op, Lucie. Kom.
Ahmad? Tag hende med om bagved.
Ved du, hvorfor hun ikke fortæller, at hans kone ville begå selvmord?
- Det kan vi tale om senere. - Fordi ingen må finde ud af det.
- Af hvad? - At det var, fordi de var sammen.
Du burde ikke udtale dig så skråsikkert. Især ikke i din alder.
Du skal ikke sige, jeg er blevet stor, hvis du ikke mener det.
Undskyld.
Jeg vil ikke have, de skal være sammen.
Tror du, vi to er herrer over det? Jeg har intet at skulle have sagt.
Hvis de bliver gift, sætter jeg aldrig mine ben i det hus igen.
Din mor er gravid.
Du lyver.
Vent!
- Vent, sagde jeg! - Ved du, hvorfor hun valgte den narrøv?
Fordi han ligner dig.
Tag lige nøglen i min lomme.
Nej, den anden.
- Hej. - Hej... Du er jo gennemblødt.
Det begyndte at vælte ned.
- Vil du have en kop kaffe? - Jeg skal bare hente min kuffert.
- Jeg skal videre inden det sidste tog. - Den står der.
- Vil du ikke vente, til det holder op? - Det sker nok ikke foreløbig.
- Er Lucie kommet hjem? - Nej. Pas på malingen.
Den var ødelagt, da de kom med den.
- Har du ringet til hendes venner? - Nej.
Jeg har gjort det for tit på det sidste.
- Talte du med hende i dag? - Ja.
Har du noget snor?
Der står et par af dine kufferter i skuret.
Du kan bare tage en.
Sover børnene?
Nej.
Tænder du ikke lige?
Kald lige på børnene, så de kan få deres gaver.
- Også Fouad? - Ja.
- Han var da ikke med i planen. - Jeg har også købt noget til ham.
Vil De ikke lade være med at give ham den?
Hvorfor det?
Fordi han har gjort noget forkert. Han har fortjent en straf.
- De var sammen om det. - Jeg kan kun tale for min søn.
- Hvad har de gjort? - De hentede selv gaven i Deres kuffert.
- Men den lå der stadig. - Jeg lagde den tilbage.
Det er for let at løse det sådan.
Kufferten var åben, og så blev de fristet.
- Jeg får dem til at sige undskyld. - Så lærer de, at det altid er nok.
Men jeg har jo allerede fortalt dem, at jeg havde gaver med.
Jeg kan ikke bare lade som ingenting nu.
Kan du ikke droppe det? Jeg har skældt dem rigeligt ud allerede.
Jeg spurgte bare.
- Godaften. - Godaften, børn.
Nej, nej. I skal først sige undskyld begge to.
Undskyld.
- Hvad med dig? - Det var ikke mig, der tog den.
Du var med til det, ikke?
- Men det var ikke mig. - Det er ligemeget!
I var sammen, og du kunne have sagt, hun skulle lade være.
"Undskyld."
Undskyld.
- "Undskyld." - Undskyld.
Se på ham.
- "Undskyld." - Undskyld.
Godt, kom og få jeres gaver.
Kom.
Du gav mig al skylden.
- Jeg sagde bare, det ikke var mig. - Så er det jo mig.
- Det er det også. - Nej.
Det var dig, der sagde, den var åben. Ellers havde jeg ikke taget gaven.
Du kunne bare lade være med at gå hen og tage den.
Du er bare sur, fordi du ikke fik en helikopter. Du fik kun farveblyanter.
Hold kæft.
- Du er sindssyg. Du er totalt langt ude. - Hold kæft.
Det er den størrelse, du brugte før.
- Jeg bruger den samme. - Jeg har også en gave til Lucie.
- Jeg giver hende den senere. - Tak, Ahmad.
Du burde ikke ryge.
Så sent er hun aldrig kommet hjem før.
- Jeg kigger efter hende. - Hvor?
Jeg ved ikke, heromkring, på gaden, ved stationen... Hvor er nøglerne?
- Du havde dem sidst. - Må jeg tage med?
Ja... Det kan du godt.
Måske vil hun ikke tage med ham.
Hvorfor græd hun i dag inde på restauranten?
- Hvem har fortalt dig det? - Shahryar. Han sagde, hun græd derinde.
Så sent kommer hun aldrig.
Hvad har du sagt, siden hun bliver ude så sent?
- Havde du ikke fortalt, at du var gravid? - Har du sagt det?
Jeg tænkte, at hun så ville acceptere det.
Det er derfor, hun ikke er kommet hjem.
- Du skulle ikke have sagt det. - Det vidste jeg ikke.
Hvad er det også for en hemmelighed? Hun ville alligevel finde ud af det.
Ikke sådan som hun har det nu.
- Hendes problem er ikke, at du er gravid. - Hvad er det så?
Hvad er hendes problem?
- Hun ved åbenbart det hele. - Hvad er det, hun ved?
- Jeg kan ikke finde nøglerne. - Led efter dem!
- Vi må tale om det senere. - Hvad mener du med, at hun ved alt?
Jeg forstår det ikke.
Hun siger, at hans kone ville begå selvmord på grund af jeres forhold.
- På grund af Samir og mig? - Jeg ringer i morgen.
- Nøglerne er ikke herinde. - Jeg har fundet dem.
- Hvad laver du så her? - Hvad mener du?
- Generer det nogen, at jeg er her? - Nej, men...
Jeg kommer nu.
Ahmad?
Hvad er der?
Hun havde været deprimeret længe.
Jeg så hende på renseriet. Hun var dårlig.
- Hvorfor var hun dårlig? - Hvad mener du med det?
- Ikke noget. Glem det. - Sig tingene ligeud, eller hold mund.
Du siger, hun blev dårlig, når du så hende.
Hun blev ikke dårlig. Hun var dårlig!
- Jeg sagde, hun var dårlig! - Hold op. Det ender galt.
- Du ville gerne have, det var min skyld. - Jeg vil ikke have noget som helst.
Du bad mig tale med din datter og høre, hvad der er galt, og nu siger jeg det.
- Og så er den ikke længere. - Hun tager fejl.
- Jeg må tale med hende. - Hvad vil du sige?
Regner du med, at hun køber den?
- Tror du ikke på mig? - Betyder det noget? Det er hende...
Hvad er der så mærkeligt ved det?
Jeg tvivler på, at en småbørnsmor vil begå selvmord på grund af depression.
Og det skal jeg høre fra dig?
Har du glemt, hvordan du selv havde det?
Det skete også, da han var ni måneder. Er det også min skyld?
Da var jeg ellers sammen med dig.
Depressionen kom lige efter fødslen.
Vil du vide, hvad for noget medicin Samir hentede til hende?
- Hvor længe bliver du i Paris? - Jeg har ikke booket hjemrejsen endnu.
Var du nødt til at komme? Kunne du ikke have fået en advokat til det?
Jo, men jeg ville gerne komme. Jeg ville se børnene og også Marie-Anne.
Og afslutte det på en god måde.
Det virker ikke så afsluttet.
- Der er stadig noget mellem jer. - Nej.
Hvorfor tror du det?
Når to mennesker mødes efter fire år og begynder at skændes igen-
- så er det ikke afklaret.
- Vi havde et skænderi om Lucie. - Det er mig, der er Lucies problem.
- Nej, det er en misforståelse. - I forbindelse med hvad?
Er det noget personligt, jeg ikke må høre?
- Nej... - Så sig det.
Jeg ved ikke, om du har hørt det, men Marie er gravid med mig.
- Hun ryger og er vildt stresset... - Jeg er også bekymret for hende.
Hun røg ikke før i tiden.
Hun skal ikke ødelægge sin mor. Har hun et problem...
Hun har ikke noget problem. Det er en misforståelse.
Hvad er det for en lortemisforståelse?
- Det må Marie-Anne fortælle dig. - Hun skal holdes uden for det her.
Hun forestiller sig ting om din kones selvmordsforsøg.
At det var, fordi jeg er sammen med hendes mor?
Så ved du det jo godt.
- Jeg hørte jer. - Gjorde du?
Hun gjorde det på grund af en tåbelig historie med en kunde.
Var hun ikke depressiv?
Jo, ellers havde hun ikke villet begå selvmord for noget så åndssvagt.
Hvad kan jeg gøre ved, at Lucie ikke tror på mig?
Hun kan tale med min medarbejder. Hun overværede skænderiet.
- Vi burde få politiet til at finde hende. - Har hun været væk hele natten før?
Nej, det er første gang.
Måske er hun taget hen til sin far.
I Bruxelles?
- Bor han ikke i Paris mere? - Han er flyttet tilbage til Bruxelles.
- Kan hun være taget derhen? - Nej.
Hun er også uvenner med ham.
Skal jeg ringe til ham?
Det er bedst, hvis du gør det.
Jeg tvivler på, at hun er taget til Bruxelles.
Fint, så gør jeg det selv.
Okay, giv mig hans nummer.
Shahryar har bedt dig ringe.
- Hvor er telefonen? - I køkkenet.
- Hvordan er hun kommet på den tanke? - Hvad for en tanke?
Det med Célines selvmordsforsøg.
Det ved jeg ikke.
Nej. Det er i orden, tak.
Tak skal du have. Farvel.
Her. Det er nummeret til hendes far.
- Gør ham ikke urolig. Han er skrøbelig. - Hun er hos Shahryar.
Hun tog hen til restauranten, og han tog hende med hjem.
Han ringede jo to gange. Hvorfor sagde han det ikke til mig?
- Han vidste, jeg var urolig. - Lad mig...
Hvorfor sagde han ikke, hun var der? Jeg har været syg af bekymring!
- Lad mig forklare. - Forklare mig hvad?
Hvad er det, du vil forklare?
Hvad sker der? Sagde jeg ikke lige før, om du skulle holde hende udenfor?
Du skal ikke hæve stemmen.
- Hvorfor sagde han ikke, hun var der? - Lucie fik ham til at love det.
- Hos hvem? - Ellers ville hun ikke blive der.
- Lovede han at holde en 16-årig skjult? - Hvad mener du med skjult?
- Hvorfor gjorde han det? - Han havde ondt af hende!
- Men ikke af hendes mor? - Hvor er bilnøglerne?
- Hvad skal du? - Hun skal hjem.
Hun skal sidde ned og tale med mig om det, og det skal være nu!
- Hun tror, vi ikke ved det. - Det skider jeg på!
Hun skal se, at hun fucker mit liv op, og at jeg ikke er skyld i hendes død.
- Hun tager ikke med dig hjem. - Så ringer jeg til politiet. På ære.
Så kommer de med hende i aften. Men hvad så bagefter?
Enten kommer hun her, ellers også skal hun hen til sin far.
Hun kommer ikke, så længe jeg er her.
Kom ind.
- Hej. - Hej. Det var du længe om.
- Har du ikke nogen paraply? - Nej.
Stil det der.
- Hvordan er du kommet? - Med metro.
- Hvorfor ikke i taxa? - Der var ikke nogen.
Sikke noget du har rodet dig ud i.
- Er hun stadig oppe? - Hun sover.
- Hvornår kom hun? - Sent. Hun ville nok tale med dig.
Du skulle have sagt det. Hendes mor var ude af den.
Du har ikke nogen mobil. Jeg ringede hjem, men du var der ikke.
Hvis jeg havde fortalt hendes mor det, var hun gået igen.
- Hvad sker der med hende? - Hun bilder sig alt muligt ind.
Undskyld, jeg vækker dig. Din mor venter på dig.
Hun ville med, men jeg bad hende blive hjemme.
Kom nu, op med dig. Hvor er din jakke?
Jeg vil ikke hjem. Jeg vil ikke hjem i aften.
Okay, så ringer jeg til hende, så I kan snakke sammen.
Marie-Anne? Du får hende lige.
Jeg bliver her i nat.
- Hvorfor lagde du på? - Det var hende.
- Kom. - Nej.
Stå op. Vi skal snakke sammen.
Hør godt efter, hvad jeg har at sige.
Jeg ved ikke, om du kan huske de sidste måneder, jeg var sammen med din mor.
Kan du huske det?
Kan du huske, hvordan jeg havde det?
Jeg havde det dårligt konstant. Jeg arbejdede ikke-
- kom aldrig uden for en dør. Jeg havde ikke lyst til at leve.
Så når din mor siger, at hun ville begå selvmord på grund af depression-
- så kan jeg godt sætte mig ind i det. Også selv om hun havde et lille barn.
Tænkte du tit på at begå selvmord?
Ja, af og til.
Også ved at drikke rensevæske for øjnene af Léa og mig?
Hvad?
Nej.
Tror du, at en kvinde, der går ind på sin mands renseri-
- drikker rensevæske for øjnene af sin søn og falder om...
...at hun gør det, bare fordi hun vil dø?
Hvorfor tager hun ikke piller og dør i sin seng?
Vi kan bruge hele natten på at forestille os ting, men det er gætværk.
I morgen taler vi med Samirs medarbejder.
Hun har noget at fortælle dig.
Nej...
Sig, at jeg er væk, og at hun bare kan komme.
Det er bedst, hvis Fouad og jeg ikke bor her et stykke tid.
Kom så, Fouad.
Så er det godt. Kom så.
- Slip mig. - Kom, blev der sagt!
Fouad! Så er det godt, Fouad!
Giv så slip!
Tak.
Hvad gik det der ud på? Hvad?
Når jeg siger, vi skal af, så går du med. Se på mig!
Hør efter, når jeg taler til dig.
- Slip. - Hvad siger du?
Slip mig.
Det gør du aldrig mere.
Se på mig. Hvad gik det der ud på?
- Her er din pude. - Nej.
Hvad er der galt?
Hvad er der i vejen, Fouad? Sig det.
- Jeg vil hjem til Marie. - Vi skal bo derhjemme et stykke tid.
Du sagde, vi skulle bo der... altid.
Ja, men nu har tingene altså ændret sig.
Er det, fordi ham manden er kommet?
Nej.
- Fordi jeg gjorde noget slemt i går? - Nej...
Hvorfor kan Lucie ikke lide dig?
Fordi hun tror, jeg tager hendes mor fra hende.
- Jamen hun kan jo ikke lide sin mor. - Jo, hun kan da. Det kan alle børn.
Det er ligesom dig. Du savner også mor.
Men mor er ikke derhjemme mere.
- Skal vi tage hen til hende i morgen? - Nej.
Hvorfor ikke?
- Jeg er bange for hende. - For din mor?
Hun er død.
Sådan noget må du ikke sige, Fouad.
Hvis hun var død, ville hun ikke være på hospitalet med alle apparaterne.
Hvis man tager apparaterne af, dør hun så?
Hvorfor tager vi dem ikke af?
Fordi vi ikke ved, om... om hun vil leve sådan, eller om hun gerne vil dø.
Hun vil gerne dø.
- Hvorfor siger du det? - Hun ville jo begå selvmord.
Undskyld, far.
Her. Det er pletten.
Arbejdede hans kone der også?
Ja, nogle dage før havde Samir sagt, hun skulle komme der-
- så hun kunne få noget andet at tænke på.
Og den dag havde Céline et skænderi...
- Er Céline Samirs kone? - Ja, det er Samirs kone.
Hun skændtes med kunden, for hun sagde, at renseriet havde lavet pletten-
- og Céline sagde: "Nej, den var der i forvejen."
Ikke andet?
For at glatte ud sagde jeg: "Kom igen i morgen, så renser vi den."
Så begyndte Céline på sådan noget med, hvad jeg blandede mig for.
Det var ikke mig, der bestemte her-
- og pletten var ikke kommet på renseriet.
Så smed hun kjolen ud på fortovet.
Så ringede kunden til politiet for at anmelde det.
Og... og så ville jeg gå.
- Arbejder De sort? - Ja.
Men så sagde Céline: "Nej, du bliver her, så du kan vidne-
- og sige til politiet, at pletten var der i forvejen."
Så jeg ringede i smug til Samir og sagde: "De er nødt til at komme."
Han kom så og sagde: "Det må De undskylde."
"De får penge til at købe en ny kjole."
Så sagde kunden: "Godt, men kun på en betingelse."
"Céline skal sige undskyld."
Men det ville Céline ikke.
Hun begyndte at råbe og spurgte: "Hvorfor ringede du til Samir?"
Jeg begyndte at tage mine ting og gå.
Og så kom Samir hen og tog fat i min hånd, sådan her...
...og så sagde han: "Du bliver her."
Og så sagde han til sin kone: "Nu skal du gå."
Han smed hende ud foran kunden, og foran mig...
- Og jeg blev der. - Var det længe før selvmordsforsøget?
Det var fire-fem dage før.
- Må jeg gå nu? - Tak.
- Kan vi få en kop te? - Nu skal jeg være der.
Sådan er det med depressioner. Man går i sort over selv det mindste.
Dagen før hun forsøgte selvmord-
- sendte jeg hende de kærlighedsmails, som mor og Samir havde sendt hinanden.
Hvad gør du nu?
- Jeg tager til Bruxelles. - Det er noget pjat.
Det holder du kun til i to dage. Du skal tage hjem til din mor.
Jeg kan ikke være i rum med en, hvis kone er død på grund af mig.
Jeg kan ikke se hans søn i øjnene.
Kom og sæt dig.
- Skal jeg hjælpe dig? - Du siger det ikke.
- Hun må ikke få det at vide! - Sæt dig. Jeg sagde sæt dig!
Sæt dig.
- Jeg skulle ikke have fortalt dig det. - Øjeblik, hør nu her.
Enten holder du det for dig selv og lider under det resten af livet-
- eller også fortæller du din mor det.
- Hvad skulle det ændre? - Beslutningen om at gifte sig, måske.
Hun har besluttet sig. Hun er gravid.
Hvad hvis hun finder ud af det ved barnets fødsel eller nogle år senere?
Så er det virkelig for sent.
Hvis jeg havde haft lyst til at sige det, havde jeg gjort det.
Det handler ikke om at have lyst til det.
Tænk hellere over, om det er vigtigt for din mor.
Hun har ret til at få det at vide.
Hej, mor!
- Hej... Åbner du ikke lige døren? - Har du købt chips?
Ja, det har jeg.
- Er du her? - Jeg var ovenpå sammen med Lucie.
- Hvordan går det? - Hvordan gik jeres møde?
- Hvad for et møde? - Det med Samirs medarbejder.
Ja, det gik fint.
Og hvad så?
Havde du fortalt Lucie, at jeg kom til Paris?
- Nej. - Hvor vidste hun det så fra?
Vidste hun det?
- Hvorfra? - Det ved jeg ikke.
Måske læser hun dine mails.
- Hvor vil du have det her? - Er der sket noget?
- Skal vi ikke gå en tur? - Nej, jeg er for træt.
Hvad er der i vejen, Ahmad?
Skal du bo hos far?
Hvis du skal, så vil jeg med.
- Du skal blive her sammen med mor. - Jeg vil være sammen med dig.
Det er ikke så smart.
Fars kone er lidt underlig.
Lucie!
Bare rolig.
Er det rigtigt, hvad Ahmad fortæller?
Hvorfor gjorde du det mod mig?
Hvad jeg gjort dig, din lille lort?
Hvad har jeg gjort dig?
Hold op! Marie!
Hvad laver du?
Tag det roligt!
- Slap af. Hold op! - Slip mig! Slip!
- Hold op! - Slip mig!
- Du lovede at lade hende være. - Forsvind ud af mit hus!
- Gå udenfor. - Slip!
Hun har det slemt nok i forvejen.
Det var mig, der bad hende sige det.
Hun kunne have forhindret det.
Jeg kunne have fået hende til at holde det for sig selv.
- Havde det været bedre? - Kan du ikke holde mund?
- Hvad fanden laver du her? - Skrid! Jeg vil ikke se dig her mere!
- Jeg vil ikke se på dig! - Hold nu op.
Gå op på dit værelse. Også dig, skat.
Må jeg minde dig om, at det er dig, der skrev de mails.
- Hun videresendte dem bare. - Jeg vil ikke høre på dig. Gå.
Jeg hader, når du taler ned til mig.
- Jeg brækker mig over det! - Jeg taler ikke ned til dig!
Du bad mig selv komme og tale med Lucie!
Det var ikke det, du skulle komme for!
Du skulle komme for at underskrive de skide papirer efter fire år!
- Og så jeg slap for at se dig igen! - Hør nu her.
Hvorfor bad du mig ikke komme sidste år?
- Hvorfor skal jeg indblandes i dit lort? - Du kan rende mig.
- Og ikke engang vide, at du skal giftes? - Du kan bare læse dine mails!
- Du bookede ikke et hotel til mig. - Hvad snakker du om?
Og jeg skulle sove sammen med hans søn. Hvorfor?
- Jeg skrev en mail. - Du bad mig komme for at få hævn.
- Det er kun det, det handler om. - Ja, nemlig. Er du så glad?
Og lige inden vi skal ind til dommeren-
- fortæller du mig, at du er gravid. Hvorfor?
Vil du ikke nok gå din vej?
Kan du ikke bare forsvinde helt? Rejse væk.
- Vil du ikke nok? - Hun går!
Lucie! Hvor skal du hen? Kom tilbage!
Du skal ikke sige, hvad jeg skal!
Du skal ikke gøre det hele værre. Din mor har det skidt.
- Hvorfor sagde du det? - Du gav mig lov.
- Du gav mig ikke noget valg. - Du skulle undgå at lide hele livet.
Lider jeg ikke nu?
Har jeg det godt?
Vent...
- Kan du låne mig nogle penge? - Vent, jeg går med dig.
Vent lige...
Jeg går ud til hende.
Ahmad?
Må jeg spørge dig om noget?
Hvad er der?
- Hvad stod der i de mails? - Det ved jeg ikke.
Lucie!
Kom med hjem.
Ahmad? Ahmad, se på mig.
Du må ikke blive suget ind i det. Cut.
Kan du huske Mitra og mig? Cut.
Ingen er uundværlig.
Hvis jeg nu ikke var rejst for fire år siden...
Så var du rejst året efter. Eller to år efter.
Du duer ikke til at bo her.
Det sagde jeg lige fra starten. Du er nødt til at vælge.
Du kan ikke have et ben i hver lejr. Det med at stå i spagat er ikke dig.
Vil du fortælle ham det?
Det behøver du ikke.
Gå i seng.
Vær sød at slukke lyset.
- Er Samir her? - Han er ovenpå.
- Hej. - Hej, Fouad.
- Hej. - Hej.
- Har du travlt? - Nej. Kom ind, jeg kommer nu.
- Hvad er alt det der? - Hendes parfumer.
Vi skal lave en test på hospitalet.
En af sygeplejerskerne sagde, at lugtesansen er det sidste, man mister.
Den der er din.
Den kunne hun godt lide.
- Hvad er der? - Ikke noget.
- Hvorfor kommer du ikke ind? - Jeg skal videre.
- Du skal ikke skjule dine følelser. - Jeg skjuler ikke noget.
Er du da ikke glad? Er det ikke godt, hun stadig kan reagere?
Hvad vil du have, jeg skal sige?
Du er i klemme mellem din kone og mig.
- Har du pludselig indset det i dag? - Nej.
- Det har jeg følt længe. - Siden hvornår?
Hvad mener du med det?
Du sagde ikke den slags indtil sidste uge.
Jeg har følt det hele tiden uden at turde sige det.
Måske var jeg ikke helt sikker.
Hvad er det, du har følt?
At jeg skal udfylde tomrummet efter din kone.
Og hvem udfylder jeg tomrummet efter?
- Ikke nogen. - Sikker?
Skal jeg ikke opveje dit mislykkede ægteskab?
- Så ville jeg ikke bære dit barn. - Det var et uheld.
Jeg kunne have fået det fjernet.
Du beholdt det for at få den mand ud af dit liv-
- overbevise dig selv om, at du var færdig med ham.
Men det er du ikke engang sikker på.
Ellers havde du ladet ham bo på hotel.
Jeg kan jo se, hvordan du har det. Jeg kan ikke kende dig igen.
Det er, fordi jeg ved, hvorfor din kone begik...
Vær venlig at blande hende udenfor.
- Hun vidste det. - Det er din datters ævl.
Hvis hun havde haft en mistanke, ville hun have sagt det.
- Har hun aldrig sagt noget om mig? - Hvad skulle det være?
Hvad ved jeg? Spurgt, hvorfor jeg kom så tit.
For hende var du bare en kunde.
- Havde hun ikke mistanke til dig? - Nej.
Men jeg ville ønske, hun havde haft mistanke om, at jeg havde en anden.
Det ville have betydet, at hun holdt af mig.
Lucie videresendte alle vores mails til hende.
Hvor havde hun adressen fra?
- Din kone gav hende den. - De har da aldrig mødt hinanden.
Lucie ringede til hende på renseriet.
Hun sagde, hun havde mails, som vi havde sendt hinanden-
- og at hun ville videresende dem til hende.
Det sagde din kone ja til.
Hvornår ringede hun?
Dagen før selvmordsforsøget.
Naïma, jeg skal lige tale med dig.
Kan du huske skænderiet med Céline? Der, hvor jeg sagde, hun skulle gå?
- Kom hun tilbage, mens jeg var væk? - Nej.
- Gik hun ikke ind her for at komme hjem? - Nej, ikke de sidste dage.
- Blev hun deroppe hele tiden? - Ja. Undtagen den dag, det skete.
- Men ikke dagen før? - Nej, hvorfor?
Der er en, der siger, at hun ringede og talte med min kone.
Gå bare.
Her. Gider du tage dig af den her?
Undskyld, mor.
Lov mig, at du aldrig lyver for mig igen.
Hvornår har jeg løjet?
Da du sagde, du havde sendt mailene.
Lover du mig det?
Er det en aftale?
Hvorfor tror du, jeg har løjet?
Fordi hun ikke var på renseriet dagen før selvmordsforsøget.
Jeg talte altså med hende.
- Nej. - Jo.
- Hun taler med accent. - Hans kone er fransk.
Godmorgen.
- Hvorfor gjorde du det? - Hvad?
- Hvorfor gjorde du det? - Gjorde hvad?
Hvorfor lod du, som om du var min kone, og gav hende mailadressen?
Hvad?
Undskyld.
Jeg vil ikke have en undskyldning. Jeg vil have en forklaring.
- Sig det! - Hun kunne ikke lide mig.
Kunne hun ikke? Havde du da gjort hende noget?
- Nej. - Hvorfor kunne så ikke lide dig?
Hun troede, der var noget mellem os.
Troede hun det? Hvorfor dog det?
De hyrede mig, selvom jeg var illegal, og så mistænkte hun noget.
- Sagde hun noget til dig? - Nej.
Hvor har du så det pis fra?
Hun var altid efter mig, så jeg troede...
Du troede?
Forsvind.
- Hun har aldrig bedt mig fyre dig. - Hun...
Fingrene væk!
- Hun gjorde ting for at få mig fyret. - Hvad for nogle ting?
Lad mig så høre. Hvad for nogle ting?
- Alt muligt. - Hvad?
- Undskyld.
Hvad for nogle ting?
Den dag, hvor hun skændtes med kunden, og kunden ville ringe til politiet-
- så ville Céline have, jeg skulle blive.
- Og hvad så? - Politiet skulle tjekke mine papirer.
Ikke andet? Er det derfor, hun ligger i koma?
- Gå med dig. - Jeg tog selv kjolen ud af maskinen.
Jeg tog den ud og strøg den og pakkede den ind.
Der var ikke nogen plet. Det var hende, der lavede pletten.
Jeg har været her i et år, og jeg har aldrig set noget få sådan en plet.
Hvor meget skylder jeg dig?
Jeg er her hver dag... Der var ingen plet, jeg sværger.
Det er aldrig sket før. Det må være Céline.
Det må være hende, der lavede den. På ære!
Ud. Forsvind!
Forsvind.
Jeg ville have hende til at se, at der ikke var noget mellem os.
De var hele tiden oppe at køre og fraværende.
De tænkte på en anden, og hun troede, det var mig.
Den dag med skænderiet bad De mig blive og tog mig i hånden.
Og hende bad De om at gå.
Jeg så hendes blik et øjeblik.
Jeg så godt, hvad hun tænkte.
På grund af det du har gjort-
- så har min drengs mor været en grønsag i otte måneder.
- Det er ikke på grund af det, jeg gjorde. - Du gav den lille lort mailadressen.
Hun har ikke læst dem. Ellers ville hun have fattet det.
Hvorfor skulle hun ellers drikke rensevæske foran mig?
Så havde hun gjort det på apoteket foran hende.
Eller foran Dem. Ovenpå. Hvorfor lige foran mig?
Naïma!
Kommer hun ikke tilbage?
Hvem?
Naïma.
Nej.
Hvorfor ikke?
Fordi hun har gjort noget slemt.
Hun har jo sagt undskyld.
Visse ting kan man ikke undskylde.
Hvad for nogle?
- Hvad er der sket der? - Ikke noget.
Jeg vil hen til Léa.
Det kan vi ikke lige nu.
Hvornår så?
- Når vi ved, hvordan det går med mor. - Hvornår ved vi det?
Det ved jeg ikke.
Det er kedeligt at være alene her.
Hvorfor kommer du ikke ned, når du keder dig?
Jeg kan ikke lide at være dernede.
Samir!
Hej.
- Gå lige ovenpå, Fouad. - Går det godt?
Og bagefter vil jeg hen til Marie.
Gør dine ting klar.
- Du laver en tegning til mor, ikke? - Jo.
Sæt dig ned.
Tror du, hun fik vores mails?
Jeg ved det ikke.
Hvis hun havde læst dem...
...ville hun da have sagt noget.
Siden skænderiet med kunden talte vi ikke med hinanden.
Vi var uvenner til det sidste.
Selv hvis hun havde læst dem...
I går sagde du...
...at hun var ligeglad med, om du havde en anden.
Ville det have betydet noget for hende?
Måske... Jeg aner det ikke. Jeg vil hellere tale om nu.
Det er lige meget. Det er fortid.
Jeg ved bare, at du er gravid med vores barn.
Nu gælder det om at glemme.
- Kan vi det? - Det skal vi.
Og hvad hvis vi ikke kan?
- Går det bedre med dit håndled? - Det gør stadig lidt ondt.
- Har du været hos lægen? - Jeg mangler kalk på grund af barnet.
Hvor langt er du henne?
- Lidt over to måneder. - Var det ikke, fordi du malede?
Jeg ved det ikke.
Det er muligt.
Der er noget, jeg må fortælle dig, inden jeg rejser.
Om hvad?
Om da jeg rejste for fire år siden.
Det behøves ikke mere.
- Jeg vil forklare, hvorfor jeg ikke... - Nej.
Jeg vil ikke se mig tilbage.
Glem det.
- Så går jeg. - Hvad med dine ting i skuret?
Jeg vil ikke have dem.
Tag dem med.
Farvel. Hvad laver I?
Vi prøver at få helikopteren ned. Den sidder fast deroppe.
- Er den allerede ødelagt? - Nej, den sidder bare fast.
- Kan du nå den? - Jeg skal lige kigge.
- Pas på... Sådan. - Hiv!
- Rejser du? - Ja. Jeg rejser nu.
- Farvel, Fouad. - Farvel.
Farvel.
Der var desværre ingen reaktion.
- Slet ingen? - Jeg registrerede ikke nogen.
De gange, hun kradsede sig på maven, var det så bare ufrivilligt?
Muligvis. Som sagt siger disse test ikke noget om hendes bevidsthedstilstand.
- Hun har ikke kradset sig selv før. - Jeg kan ikke sige noget om det.
Måske gjorde sygeplejerskerne det, da de flyttede hende.
De patienter har meget sart hud.
Undskyld... Hvordan kan jeg blive sikker på, at det ikke er hende?
Med flere test. Men selv om de også er negative, er der stadig usikkerhed.
I den slags tilfælde kan man aldrig være sikker.
Jeg har stillet parfumerne ved hendes seng.
- Undskyld... Har De prøvet alle sammen? - Kun et par stykker.
Hvis du kan lugte den her parfume...
...så klem min hånd, Céline.
Tekster: François-Eric Grodin Dansk Video Tekst